Vänd om!
Det är en order!
- Låt bli mig! - Jävlar, det är en order!
Du har haft din chans, Gorman.
Kom igen!
Kom igen, Drake!
Nu sticker vi!
Kom igen! Vi sticker! Vi sticker!
Den är blockerad! Vi måste ta oss runt!
Öppna dörren! Hicks!
Drake! Vi sticker!
Hämta dem, Vas!
Spring!
Fan!
- Vi sticker! - Drake, kom igen, då!
Drake, kom igen!
Nej...!
Brand ombord!
- Han är död! - Nej! Drake är där ute!
Släck den!
Drake kommer också!
Han är död!
Nej, det är han inte!
Glöm honom! Han är död!
Stäng den förbannade dörren!
Här får du!
Ripley! Kör, kör, kör!
Det är okej nu! Den är borta nu!
Ripley, du körde just sönder växellådan! Du ligger bara på metallen.
Lugna dig.
Spänn av.
Spänn av!
Spänn av.
Är du okej?
Jag mår bra.
Lämna mig ifred!
- Kapten. - Vad hände med Gorman?
Jag vet inte... Hjärnskakning kanske.
- Men han lever. - Nej, han är död!
- Vakna, din skit! Jag ska döda dig! - Gå iväg!
Nu med detsamma.
Kan någon ge mig en förbandslåda.
Titta, titta!
Sergeanten och Dietrich är inte döda. Signalerna är svaga, men de är inte döda.
- Då går vi in igen och hämtar dem. - Jag går inte tillbaka!
Ni kan inte hjälpa dem!
Nej, det kan ni inte. Just nu håller de på att förpuppas, som de andra.
Å, herregud, det här händer bara inte.
Det här kan inte hända. Det händer bara inte!
Vi har sju behållare med CN-20.
Jag tycker vi rullar in dem där och lägger nervgas i hela jävla boet.
Vi kan ju försöka, men vi vet inte om det biter på dem.
Jag tycker vi sticker. Varför pratar vi ens om det?
Jag tycker vi lyfter och bombar hela skiten från luften.
Det enda sättet att vara helt säker.
- En jävla atombomb! - Nej, stopp här ett tag.
Den här installationen representerar ett visst värde i dollar.
De kan skicka räkningen till mig.
Okej, se det så här.
Det här är ett känslosamt ögonblick för oss allihop. Jag vet det.
Men nu får vi inte fatta några förhastade beslut.
Det är klart och tydligt en viktig art vi har att göra med,
och jag anser inte att någon har rätt att utan vidare
- utrota den. - Fel.
Ja. Du får väl se.
Du kanske inte har fattat, men vi har just åkt på en jävla massa stryk!
Jag är inte blind för vad som sker,
men jag kan inte skriva under på någonting sådant.
Jag anser att korpral Hicks har befäl här.
Korpral Hicks är...
Det här uppdraget står under militärt kommando.
Hicks är högsta befäl. Har jag inte rätt, korpral?
Jo.
Jo, det är rätt.
Jo, se här, Ripley, det här är en installation värd många miljoner dollar.
Han kan inte fatta ett sånt beslut. Han är bara underbefäl.
Om korpralen ursäktar.
För all del.
- Ferro, hör du mig? - Jag väntar på order.
- Förbered omedelbar evakuering. - Uppfattat. Vi är på väg.
Jag tycker vi lyfter och sen bombar hela skiten, det är det enda säkra sättet.
Det gör vi.
Då går vi! Raska på, Hudson.
Okej, sätt ner honom här.
Skynda på, Spunkmeyer. Vi har startat.
Vänta en tag. Det är någonting...
Klättra upp då.
Jag är inne. Rampen stängd.
Spunkmeyer.
Jävlar också.
Nå, var i helvete...
Spring!
Det är ju lysande. Jävla lysande.
Vad i helvete ska vi göra nu? Nu sitter vi fanemej fast i skiten!
Är du klar?
Hur mår du egentligen?
Ja, nu kan vi väl inte åka härifrån, va?
Förlåt, Newt.
Du behöver inte be om förlåtelse. Det var inte ditt fel.
Det var väl det, då. Nu är det slut. Slut!
Vad fan ska vi göra nu? Vad ska vi göra?!
Vi kanske skulle kunna tända en brasa och sjunga några sånger? Varför inte?
Vi måste gå tillbaka nu, för snart blir det mörkt, och de kommer på natten.
För det mesta.
Det här är väl allt?
Det här är absolut allt vi kunde rädda med från vraket.
Vi har fyra pulskarbiner med omkring 50 patroner i varje.
Det är inte så bra.
Vi har 15 sådana här M-40 granater.
Rör dem inte.
Det är farligt.
- Är det där den enda eldsprutaren? - Ja. Bara halvfull, men den fungerar.
Och en annan är skadad. Jag vet inte hur det är med den.
Men de goda nyheterna...
Vi har fyra sådana här vaktrobotar
med display och scanners intakta.
De slår jävla hårt. Bra att ha.
Hur lång tid tar det innan de kommer och räddar oss när vi inte kommer tillbaka?
17 dagar.
17 dagar?
Ja, jag vill inte förstöra hoppet för dig, men vi kan inte leva 17 dagar här!
De där varelserna kommer att ta sig in härsom de gjorde förut, och...
Hudson! Hudson!
Den här lilla flickan överlevde längre än så, utan vapen och utbildning.
Eller hur?
- Varför låter du inte henne ta befälet? - Du måste komma över det här, Hudson.
Lyssna på mig. Kom över det, för vi behöver dig
och jag är så jävla trött på allt skit som du snackar.
Gå till en dator och leta fram en ritning. Fattar du?
Byggnadsritningar. Vad som helst som visar hur det ser ut. Lyssnar du?
Ja.
Jag behöver se lufttrummor, kabeltunnlar, kulvertar,
alla sätt man kan ta sig in här.
Vi har inte så mycket tid på oss.
Okej.
- Okej, jag gör väl det. - Hudson...
Slappna av.
Jag går till labbet.
Jag kollar Gorman, fortsätter min forskning.
Bra.
Gör det.
Det måste vara i den här servicetunneln som de tar sig fram och tillbaka.
Just det. Den går från processtationen in i källaren här.
Dra den ner hit.
Okej, och hitåt.
Stanna där. Tillbaka. Okej, sätt den precis där.
- Nej. Det är här borta. - Okej.
Det är en tryckdörr i den här änden.
Kan vi inte sätta en fjärrstyrd vaktrobot i tunneln?
- Och sen försluta den dörren? - Men vi måste ha ett sätt att få in dem.
Just det, så...
vi reparerar barrikaderna vid de här båda skärningspunkterna
och svetsar stålplåt över tunnlarna här,
här och här.
Då kan de bara komma in genom de här båda gångarna.
Precis. Sedan placerar vi de andra vaktrobotarna här
och här. Eller hur?
- Just det. - Lysande.
Nu behöver vi bara en kortlek.
Okej, då sätter vi väl igång då, med friskt mod.
- Uppfattat. - Uppfattat.
FJÄRRSTYRT VAKTSYSTEM
Nu vet du vad du ska göra, raring.
Vasquez, nu iväg fort som fan.
- Vaktrobotarna A och B är på plats. - Uppfattat.
Stand by. Armerar nu.
- ARMERAD - Testa den, Hudson.
- Gör det! - Eld var det här!
Okej! Nu iväg, fort som fan!
Vi förseglar tunneln!
Kom då.
För vad det är värt...
Här, sätt på dig den här.
Vad är den till för?
Det är en lokalisator. Så jag kan hitta dig i byggnaden - med den här.
Bara en säkerhetsåtgärd.
Tack.
Det betyder inte att vi är förlovade eller så.
Okej, vad gör vi nu?
Sista hållplatsen.
Ner i sängen.
Kryp ner.
Det är bra.
Ligg här och sov en stund nu.
Du är väldigt trött.
Jag vill inte. Jag drömmer så läskigt.
Ja, men Casey drömmer nog inte läskigt.
Vi tittar efter.
Nehej. Ingenting läskigt där inne.
Där ser du!
Du kan väl försöka vara som hon.
Ripley, hon drömmer inte läskigt
för hon är bara en bit plast.
Just det.
Förlåt, Newt.
Sådär.
Min mamma sa alltid att det inte finns några monster. Inga riktiga.
Men det finns det.
Ja, det finns det ju.
Varför säger de det till små barn?
För det mesta är det ju sant.
Var det en sån där som växte i henne?
Jag vet inte, Newt.
Det är sant.
Är det inte så som bebisar blir till?
Jag menar, människobebisar?
- De växer inuti folk. - Nej. Det är en helt annan sak.
Har du fått en bebis någon gång?
Ja, det har jag.
Jag fick en liten flicka.
Var är hon?
Hon är borta.
Du menar död.
Här.
Ta den här.
Som maskot.
Det var väl bra?
Gå inte! Snälla!
Newt, jag är bara i nästa rum.
Ser du den där kameran?
Jag kan se dig genom den kameran,
hela tiden, så jag kan vakta dig.
Jag kommer inte att lämna dig, Newt.
Det är säkert.
Det lovar jag dig.
Lovar du?
Jag lovar.
På heder och samvete?
På heder och samvete.
Somna nu
och dröm inte.
Din lilla rackarunge.
Den molekylära syran oxiderar när varelsen är död och neutraliseras helt.
Bishop, det är intressant, men det hjälper oss inte.
Jag försöker tänka ut vad det är vi har att göra med. Vi går igenom det igen.
De tillfångatar kolonisatörerna och låter dem bli värdkroppar.
Det bör alltså finnas massor av sådana här parasiter.
En för varje kolonisatör. Hundra minst.
Ja, det är logiskt.
Var och en kommer från ett ägg, eller hur?
Så, vem lägger äggen?
Jag vet inte. Någonting som vi inte har sett än.
Det kanske är som någon sorts myrkupa.
- Bi. Bin har kupor. - Du vet vad jag menar.
Det är en hona som leder hela baletten.
- Ja, drottningen. - Ja, mamman.
Och hon är supermamman. Verkligen bauta.
- Det här är inte myror. - Det vet jag väl!
Bishop, jag vill att varelserna förstörs med detsamma som du är klar med dem.
Burke sa att de skulle hållas levande och överföras till bolagets lab.
Han var väldigt tydlig på den punkten.
De där två varelserna är värda miljoner för biovapenindustrin.
Om du är smart kan vi bli hjältar båda två på kuppen
och ha pengar för resten av livet.
Du är galen, Burke. Vet du det?
Tror du verkligen att du kan få en sådan där organism genom rymdkarantänen?
Hur kan de beslagta den om de inte vet att den finns?
Men de kommer de att få veta. Av mig.
Precis som de kommer att få veta att du var ansvarig för 157 kolonisatörers död.
- Vänta litet! - Du skickade dem till rymdskeppsvraket.
Jag tittade just i loggboken : direktiv 120679, underskrivet av C.Burke.
Du skickade ut dem dit, och du varnade dem inte ens.
Men om det inte ens fanns något vrak? Tänkte du på det? Jag visste det inte.
Om jag hade gjort det till en stor sak skulle en massa människor ha gått in,
och ingen skulle få rättigheterna. Ingen skulle vinna på det.
Så jag tog ett beslut, och det var felaktigt. Det var ett misstag, Ripley.
Ett misstag? De här människorna är döda! Förstår du inte vad du har gjort!
Jag ska se till att de spikar upp dig på väggen.
Du ska inte kunna slingra dig ur det här.
Upp på väggen.
Ripley.
Jag väntade mig faktiskt mer av dig. Jag trodde du var smartare än så.
Jag är glad att ha gjort dig besviken.
Vad är det? Vad är det som händer?
- De kommer. - Var?
I tunneln.
ÅTERSTÅENDE SKOTT
Nu kör vi.
Robotarna A och B söker och skjuter.
Flera mål.
Titta på skotträknarna.
B är nere på 50 procent.
Det är en riktig skjutbana där nere!
- 60 skott kvar i B. - KRITISKT
40... 20... 10.
B har slut på ammunition. 20 kvar i A.
Tio...
fem...
Då var det slut.
Herregud! De måste ligga packade från vägg till vägg där inne.
De ligger på mot tryckdörrarna.
Oj, vad är det nu då?
Bishop här. Jag har tyvärr dåliga nyheter.
För en gångs skull!
Det är vackert, Bishop, men vad tittar vi efter?
Just det. Nödventilation.
Fantastiskt. Det är ju toppen.
Hur lång tid tar det innan den exploderar?
Fyra timmar
med en radie på 30 kilometer och en sprängverkan på omkring 40 megaton.
- Vi har problem. - Jag tror ta mig fan inte det är sant!
Vasquez, stäng luckorna.
Varför kan vi inte stänga av den härifrån?
Kraschen åstadkom för mycket skada. En överbelastning var ofrånkomlig.
Herregud! Jag som snart skulle mucka! Fyra veckor, så skulle det vara slut.
- Nu får jag dö på den här stenplaneten! - Kan du hålla klaffen!
Fyra veckor. Otroligt!
Vi behöver den andra landaren från Sulaco.
Kan vi inte få ner den med fjärrkontrollen?
Hur då? Sändaren var på landaren! Den förstördes ju!
Jag bryr mig inte om hur, men vi måste komma på någonting!
Komma på vad då?! Det är slut med oss! Vi är dömda!
Håll käften! Och kolonins sändare då? Sändartornet på andra sidan?
Ledningarna dit är förstörda.
Vi kan inte rikta in parabolen.
Någon måste gå ut dit. Ta en bärbar dator och ställa in den manuellt.
Javisst! Med de där varelserna rännande omkring? Räkna inte med mig i alla fall.
- Dig kan vi visst aldrig räkna med. - Jag går.
- Varför går inte du, då? - Jag går.
- Vad? - Jag går.
Jag är den enda här som kan fjärrstyra landaren.
Ja, det är riktigt. Bishop bör åka.
Bra idé!
Tro mig, jag vill helst inte.
Jag är visserligen konstgjord, men jag är inte dum.
Hur lång tid?
Tunneln går nästan ända fram till anläggningen. 180 meter.
- Det tar 40 minuter att krypa ner dit. - Just det.
Och en timme att rikta in antennen,
30 minuter att göra i ordning landaren och så ungefär 50 minuters flygtid.
Det blir knappt.
- Lycka till. - Vi ses.
Akta fingrarna.
Det här är otroligt!
20 meter och kommer närmare. 15.
Hur många?
Vet inte. Massor.
D-roboten har minskat med 50 procent.
C-roboten ligger strax efter.
Det stoppar dem inte.
150 skott kvar för D.
Kom igen då. Kom igen!
100 skott.
Kom igen, kom igen!
KRITISKT
D-roboten är nere på 20.
Tio.
Jäklar!
Vänta!
De retirerar.
Robotarna stoppade dem.
Du har rätt.
KRITISKT
Nästa gång kan de bara gå in.
Ja, men det vet de inte.
De letar antagligen efter andra sätt att ta sig in.
Det tar litet tid för dem.
- Kanske vi har fått dem att ge upp. - Håll käften.
Jag vill att ni två ska gå på vakt.
Rör på benen!
Hör här.
Vi är i ett nervöst tillstånd allihop
men håll er kalla
och alerta.
Vi kan inte låta en enda av de där jävlarna komma in här.
Okej.
Hur länge sedan var det ni sov?
24 timmar?
Hicks, jag vill inte sluta som de där andra.
Du ser till så att jag inte gör det, va?
Om det behövs kan jag fixa oss båda.
Vi får bara se till att det inte blir så.
Ja.
Jag skulle vilja presentera dig för en av mina vänner.
Det här är en M-41A 10 mm pulskarbin
med dubbla 30 mm granatkastare.
Känn på den.
Okej. Hur gör man?
Håll den tryckt mot dig.
- Jaha. - Luta dig mot den.
Nu kommer den att kunna röra sig.
När displayen visar noll här, då ska du...
- trycka här? - Just det.
Fort in med en till. Slå in den hårt.
- Så där. - Sen kan du ösa på.
- Vad är det här? - Granatkastare.
Men jag tror inte du vill använda den.
Det var du som började. Visa mig allt.
Jag kan ta vara på mig själv.
Ja, jag har märkt det.
Hur känner du dig?
Okej, tror jag. Men jag har en riktig baksmälla.
- Du, Ripley, jag vill bara... - Glöm det. Ursäkta mig.
Det är okej. Det är okej.
AKTIVERA
Newt. Vakna.
- Vad? - Var tyst.
Det händer något.
Akta dig, Newt!
Hallå!
Hjälp!
Hicks!
Vad sa du, Bishop?
Du har fått den att fylla bränsle själv och den fungerar som den ska?
Just det.
Bra. Stanna där.
Kom tillbaka när du har aktiverat utskjutningssekvensen.
- Han är vid sambandstornet. - Fantastiskt.
- Hicks! Hicks! - Hjälp! Hjälp!
Hicks! Hjälp oss!
Ha sönder glaset!
Ha sönder det, ha sönder det!
Jag ska försöka.
Ripley, jag är rädd.
Det är jag också.
Stanna här.
Det är i labbet. Hudson!
Vasquez! Möt mig i labbet! Det brinner!
Vi är på väg.
De kommer, Newt.
Skjut sönder den!
- Hudson! - Herregud!
Herregud. se upp!
- Där borta! - Ja!
- Beredd? - Ja!
Hudson!
Ja, det är klart. Jag fixade den andra.
Det är över.
Herregud!
Burke. Det var Burke.
Jag tycker vi dödar den där jäveln med detsamma.
Jag fattar inte varför han gjorde det.
Han trodde han skulle kunna få en alien genom karantänen
om en av oss var gravid...,
eller vad man skulle säga.
Och så skulle vi bli nerfrusna för hemfärden.
Ingen skulle veta någonting om fostren vi hade i oss,
jag och Newt.
Stopp ett tag, vi skulle ju veta.
Ja. Han skulle bara ha lyckats om han kunde sabotera några av frysarna.
Nämligen era.
Sen kunde han kasta kropparna överbord och hitta på en bra förklaring.
Fan! Han är död.
Du är hundmat, grabben.
Det här är ju rena..., jag menar... Lyssna på mig nu.
Det här är ju paranoia. Det är sorgligt.
Det är patetiskt.
Burke, jag vet inte vilken art som är värst.
De lurar inte varandra för någon jävla procent.
Okej, vi gör oss av med honom. Ursäkta.
Nej! Han måste tillbaka...
De slog av strömmen.
Hur kan de slå av strömmen? De är djur!
Jag vill att ni går och kollar korridorerna! Rör på er!
Gorman, vakta Burke. Newt, håll dig nära mig.
- Jag går åt det här hållet. - Ja, gör det.
- Någonting? - Det är någonting.
Det är i byggnaden.
Du får nog bara in mig.
Nej, det är inte du.
De är innanför avgränsningen. De är inne.
Hudson, var lugn. Vasquez?
Hudson kan ha rätt.
- Backa, båda två. - Signalen är konstig.
Det måste vara någon sorts störning. Den registrerar rörelse överallt!
Tillbaka till sambandscentralen. Nu börjar det.
Newt.
Försegla dörren.
Skynda dig!
Kom! Tillbaka!
Jobba fort.
Håll för ögonen, Newt. Titta inte in i ljuset.
Rörelse. Signalen är tydlig. Avstånd : 20 meter.
De hittade en väg in, något vi missade.
Vi missade inte någonting.
18...
17 meter.
Någonting under golvet, som inte var med på ritningarna.
- 15 meter. - Ripley!
Definitivt inom avspärrningarna.
Vi går härifrån!
- Den är precis utanför dörren. Backa! - Det är en stor jävla signal.
- Hur går det, Vasquez? - Nästan klar.
Så där.
12 meter.
1 1 ...
10...
- De är alldeles intill oss. - 9 meter.
- Kom ihåg, korta kontrollerade stötar. - 8 meter.
7...
6...
- Det kan inte vara sant! - Den visar rätt!
Då läser du inte av den rätt.
5 meter - 4!
Vad i helvete!
- Å, herregud! - Ge mig lampan!
Där är de! På dem!
- Kom igen! - På dem!
Gör någonting, Gorman!
Se upp! Se upp! Det kommer fler!
Till labbet!
Nu! Nu!
Hudson! Se upp!
Nu!
Burke!
Öppna dörren! Burke! Öppna den!
Tillbaka! Tillbaka!
Spring!
Dö, din jävla idiot!
Burke!
Hudson!
Jävla idiot!
Kom då! Kom då! Kom så får du!
Jag har inte hela dagen på mig! Kom då, din jävla idiot!
Kom då, ni också! Vill ni ha lite? Jävla idioter!
Era jävlar!
- Hicks! - Hudson!
Kom on, Hicks!
Kom!
Den är låst!
Jag fick den! Kom!
Kom! Kom!
Rör på dig, Gorman!
Försegla den it!
Burke!
Jävla Burke! Öppna dörren!
Tillbaka!
- Skynda dig! - Gorman, ur vägen!
- Ripley, den här vägen! - Vad?
Vänta. Bakom mig.
Vad du än tänker göra, gör det snabbt!
- Hicks! - Kom, kom med!
Fort!
- Åt vilket håll är landningsplatsen? - Ditåt.
Höger!
Den här vägen! Den här vägen.
- Vilket håll? - Rakt fram och vänster.
Bishop, hör du mig? Kom.
Landaren är på väg.
ETA, 16 minuter.
Bra! Vänta där! Vi är på väg!
- Åt vilket håll är det nu? - Däråt.
- Nej, vänta! Däråt! - Är du säker?
Vasquez, fort!
- Där upp! Där är det! - Hicks!
Vi är nästan där!
Newt, vänta!
Newt!
Vasquez!
Fortsätt!
Å! Å, nej...!
Newt!
Här uppe! Man kan ta en genväg över taket!
Hicks!
Du har alltid varit en skit, Gorman.
Newt!
- Ripley! - Newt!
Hicks! Hicks, ta tag i henne! Skynda dig!
Å! Håll hårt, Newt!
- Jag glider! - Släpp inte!
- Ripley! - Håll kvar!
- Hjälp! - Nu har jag dig!
Jag har dig!
Newt! Nej!
Kom! Vi kan spåra henne med den här!
Stanna där du är, Newt!
- Ripley...! - Vi kommer!
Ripley!
Den här vägen.
Hon är nära.
Newt!
Ripley!
Var är du? Kan du höra mig?
- Newt! - Här! Jag är här!
Var?!
Newt, är du okej?
Jag måste skära genom gallret.
Klättra ner. Vi måste skära oss igenom.
Newt?
Rör dig inte. Stå alldeles stilla.
Okej.
Det är nästa klart. Stanna där du är!
Hicks! Skynda dig!
- Jag vet! - Skynda dig!
Newt, stå stilla!
- Nästan klart! - Nej!
Newt!
Nej! Nej!
- Vi lämnar henne! - Nej!
De dödar inte! De dödar inte! De...
- Hon lever! Hon lever! - Okej! Jag tror på dig! Hon lever!
Vi måste iväg! Nu!
Hicks...
Ta av den!
Här!
Kom!
Kom igen, du klarar det!
Bishop! Hur lång tid?!
Massor! 26 minuter!
- Vi åker inte än! - Inte?
LYSRAKETER
- Ripley... - Bishop, hon lever. Vi har tid kvar.
Om 19 minuter är området fyllt med ånga.
- Hicks, se till att han inte åker. - Vi ska inte åka någonstans.
- Vi ses, Hicks. - Dwayne.
Jag heter Dwayne.
Ellen.
Kom tillbaka snart, Ellen.
Lystring. Nödsituation.
All personal måste omedelbart evakueras.
Ni har nu 15 minuter på er att sätta er i säkerhet.
Lystring. Nödsituation.
All personal måste omedelbart evakueras.
Ni har nu 14 minuter på er att sätta er i säkerhet.
Ripley!
Håll dig kvar!
Håll i mig!
Nu iväg härifrån!
Bakom oss!
Lystring. Nödsituation. All personal måste omedelbart evakueras.
Ni har nu 4 minuter på er att sätta er i säkerhet.
Kom nu!
Håll fast dig
Lystring. Nödsituation. All personal måste omedelbart evakueras.
Ni har nu 2 minuter på er att sätta er i säkerhet.
Nej!
Bishop!
Jävlar!
Blunda.
Titta!
Kom då! Kom då!
Iväg nu, Bishop!
Det gick bra.
Vi klarade det.
Du.
Vi klarade det.
Jag visste du skulle komma.
Han kommer att klara sig.
Han sover. Jag fick ge honom en smärtstillande spruta.
Vi behöver en bår så vi kan bära honom till sjukavdelningen.
Okej.
Förlåt att jag skrämde er. Plattformen blev för ostadig.
Jag var tvungen att cirkla runt och komma tillbaka för att ta upp er
Bishop...
- Du skötte dig bra. - Gjorde jag?
Ja, det gjorde du.
Iväg! Bort med dig!
Nej! Här! Här!
Spring!
Här!
Iväg härifrån!
Kom då! Kom då!
Ripley!
FARA - TILLTRÄDE FÖRBJUDET
Bishop!
- MAMMA! - Å, Gud!
Inte illa för att vara en människa.
Ska vi sova hela vägen hem?
Hela vägen.
Får jag drömma?
Ja, det kan vi nog göra båda två.
Sov gott.
Uppfattat.